-Hvordan er pikene? -De er flinke.
Litt ville, men de arbeider hardt.
-Kan de lese? -Enkelte.
De har vokst opp på anstalter og bare hatt slike jobber.
Det er ineffektivt å bruke mennesker til å skuffe jord.
-Bare gi meg to gravemaskiner til. -Dere er en utålmodig generasjon.
-Var ikke dere det? -Jo, det var vi.
Ikke vær for utålmodig. Vi har kommet langt på kort tid.
Vet du hva det har kostet?
Da fantes det barn som levde av menneskekjøtt.
Hvorfor interesserer piken deg?
Hun kan være min brors datter.
Min halvbrors, rettere sagt.
Hvis hun er det, er hun Laras datter.
-Den Lara? -Akkurat.
Dette er en ny utgave av Lara-diktene.
-Vi beundrer din bror. -Det synes som om alle gjør det nå.
Vi kunne ikke beundre ham da vi ikke fikk lov til å lese ham.
Kom inn.
Jeg sendte bud etter deg.
Du trenger ikke være redd.
Jeg er general Jevgraf Andrejevitj Zhivago.
Jeg leter etter en person.
Forstår du?
Personen det gjelder, er min niese.
Sett deg.
-Hva heter du? -Tonja Komarova.
-Du ble visst funnet i Mongolia. -Ja.
-Hvordan havnet du der? -Jeg var kommet bort.
-Het din far Komarovskij? -Jeg antar det.
-Vet du ikke det? -Det er et vanlig navn.
-Husker du din far? -Nei.
-Husker du din mor? -Ja, henne husker jeg.
-Hva het hun? -Mamma.
Hvordan var hun? Hvordan så hun ut, mener jeg?
Stor.
Jeg var liten. Hun var stor.
-Kan du lese? -Ja.
-"Lara, dikt av J.A. Zhivago. " -Det er ikke meg.
Halvbroren min har skrevet dem.
Personen jeg leter etter-
-er denne mannens datter.
Dette er hennes mor.
Lara.
-Ble din mor kalt Lara? -Jeg vet ikke.
Jeg tror ikke det.
Hun er pen.
-Jeg er ikke niesen din, general. -Jeg er ikke noe særlig til onkel.
Men hvis han hadde vært faren min, ville jeg gjerne visst det.
-Sa din mor at din far var dikter? -Min far var ingen dikter.
-Hva var han, da? -Ingen dikter, i hvert fall.
-Likte du din far? -Det husker jeg ikke.
-Men du likte din mor? -Naturligvis.
Er navnet Strelnikov kjent?
Varykino? Det er et sted, ikke en person.
-Gromyko? -Gromyko...
Han mistet sin mor da han var omtrent like gammel som du var-
-da din mor mistet deg.
Det var i samme del av verden.
"Livets forfengelighet er slutt. Ånden har forlatt sitt tabernakel.
Kroppen ligger taus, urørlig og død."
Jurij!
Du og din mann spiser sammen med oss, Madame Gromyko.
Legg deg ned, Jurij.
Din mor og jeg var gode venner. Nå skal vi ta oss av deg.
Takk.
-Den er mors! -Nå er den din.
-Hun etterlot deg den. -I testamentet sitt.
-Vet du hva et testamente er? -Penger.
Nei, bare denne.
Kan du spille?
-Her kan vel alle spille balalaika. -Du bor ikke her, gjør du vel?
Vi bor i Moskva. Det er langt borte. Du vil like Moskva.
Når han har vent seg til det, så.
-Mor kunne spille. -Hun var en kunstner, Jurij.
Hun kunne få den til å høres ut som to gitarer. Hun hadde en gave.
-Vil du ta timer, Jurij? -Jeg kan ikke spille.
Si god natt til Jurij, Tonja.
Han er broren din nå.
-God natt, Jurij. -God natt, småen.
Gromyko-familien forsto seg ikke på ham.
Han gjorde seg et navn som dikter mens han studerte medisin.
Han sa at diktningen ikke var et matnyttig arbeid.
-Vakre? -Svært.
De har all rett til å være vakre.
-Hva skal du gjøre neste termin? -Jeg skal ha praksis.
Ikke forske, da? Det er spennende, viktig og vakkert.
-Jeg vil praktisere. -Og oppleve livet?
Du vil snart oppdage at vakre ting kan medføre stor skade.
-Hva heter du? -Antipov.
-Adresse? -15 Petrovka.
-Disse tar jeg meg av. -Vi har tillatelse fra politisjefen.
Da kan du hente dem på stasjonen.
Pasja! Han er broren min.
Ta ham med deg hjem før det skjer ham noe.
-Hold opp, Pasja! -Det må gjøres.
-Hvorfor det? -For revolusjonens skyld.
-De vil ikke ha revolusjon. -Jo. De vet bare ikke om det.
Gi meg en bunke, kamerat.
-Er du bolsjevik, Pasja? -Nei.
Jeg har ikke noe til overs for dem. De vet ikke forskjell på riktig og galt.
Pasja Antipov. Du er jammen selvgod!
-Hvorfor sa du at jeg var broren din? -Hva skulle jeg ellers sagt?
-At jeg er din forlovede. -Ikke vær dum, Pasja.
Monsieur Komarovskij diskuterer forretninger med mor.
Folk farer med sladder her.
Det blir annerledes etter revolusjonen, Lara.
-Kommer du? -Nei.
Jeg må lese hvis jeg skal få stipendiet mitt.
-God dag, tante. -Du har fått brev fra Paris.
-For en fin håndskrift. -Tonja kommer hjem neste måned.
Så fint.
-Han virker velinformert. -Kjekk er han også.
God kveld, mor. Madam.
Monsieur Komarovskij er her.
-God kveld, Larissa. -God kveld, monsieur.
Han er rådgiver for viktige personer og har forbindelser i regjeringen.
Er han ikke dyr?
Komarovskij tar ikke betalt av meg. Han var en god venn av min mann.
Jeg forstår.
Jeg skal prøve å komme på tirsdag.
-Hvem har du fått den av? -En venn.
Ikke gå dit. Demonstrasjonen blir ikke så fredelig som de tror.
Hils venninnen din og si at hun er tåpelig.
-Hvor gammel er du? -17, monsieur.
39,4 grader.
Jeg som gledet meg slik. Jeg klarer meg fint her.
Ta Lara med deg, Viktor.
Det er hennes første aftenkjole.
Vi bør nok avlyse det.
Jeg klarer meg alene. Det ville vært en stor skuffelse for henne.
Vi får sjelden mulighet til å delta i selskapslivet.
Hent kåpen din.
Jeg vil unngå Kropotkingaten.
Brorskap og frihet. For en fin parole, Jurij.
"Rettferdighet, likhet og brød."
-Er det ikke fint? -Jo.
-Brorskap og frihet! -Sludder og pølsevev! Du er jo iskald.
Dette går ikke an, Anusjka.
Vi hadde nesten gitt opp håpet.
Dette er min niese. Kåpen, Lara.
Charmante!
Jeg tar foie de Veau Gascogne.
-Ikke for mye... -Sennep, nei.
Jambon farci en croûte.
-Vin, monsieur? -Noe lett.
Det må være dyrt her, monsieur Komarovskij.
Ja, det er det. Kall meg Viktor Hippolitovitj.
Det kan jeg ikke.
-Mor har sydd kjolen. -Den er fin.
-Er hun ikke flink? -Jo. Hun er flott kvinne.
De synger sikkert rent etter revolusjonen.
Klar!
Til hest!
Sabel!
Hva i..?
-God natt, min kjære. -God natt, Viktor Hippolitovitj.
Gå inn.
Vi skal ta oss av disse menneskene.
Vær vennlig og gå inn.
Gå inn!
-Ikke motsett deg ham, Jurij! -Jeg arresterer ham.
Vær så snill, Jurij. Tonja kommer i morgen.
-Jurij! -Tonja!
Jurij!
Pappa!
Det er nok nå. Mor venter.
Mamma!
-Hvordan har du det? -Jeg er frisk som en fisk.
La meg få se på deg.
Hun har lært noe.
-Se der, ja. -Ser ikke Jurij godt ut?
-Kom, så går vi. -Dere kan gå i forveien.
Jeg tok med meg denne. Det er en artikkel om unge, russiske diktere.
-Står det noe om meg? -Den begynner med deg.
Franskmennene er intelligente.
-Se hvor tett de går. -De leser i avisen.
-De er forelsket. -Hold opp, Anusjka.
Gode ekteskap inngås i himmelen.
-Viktor Hippolitovitj? -Det er Pasja.
-Jeg må snakke med deg. -Nei.
Det er viktig.
La gå, da.
Pasja! Hva har du gjort?
En dragon gjorde det.
Stakkars Pasja! Kom inn.
-Hvor er moren din? -Hun sover.
-Jeg kan ikke hjelpe deg. -Har du jod? Hent det.
Pasja, lille venn!
Du må gå til sykehuset.
Det er ikke trygt de kommende dagene.
-Kan du gjøre meg en tjeneste? -Hva da?
Gjem denne.
-Kast den. -Nei.
Det blir ikke flere fredelige demonstrasjoner.
De red ned kvinner og barn som ville ha brød-
-mens de rike svinene spiste, drakk og danset.
Gjem den for meg.
-Takk, kamerat. -Jeg er ikke din kamerat.
Lara?
-Hvem er det? -Det er bare Pasja.
-Du kom hjem sent i går kveld. -Tiden fløy.
-Skal du til kirken? -Ja.
Vet du hva Herren sa til kvinnen som hadde drevet hor?
Ja. Han sa: "Ikke synd mer."
-Adlød hun? -Det vet jeg ikke, pater.
Kjødet er ikke svakt. Det er sterkt. Bare ekteskapet kan tøyle det.
Monsieur. Nummer seks.
Vi har en viktig gjest.
-Beklager at jeg er sen. -Jeg har ventet i en time!
-Har du bestilt? -Nei.
Det skulle du ha gjort.
Du valgte den, Viktor.
-Du er blitt voksen. -Ja.
-Hva sa du til din mor i kveld? -La være, Viktor.
-Er det i orden at jeg røyker? -Naturligvis.
Du liker sigarrøyk.
Vær så god, kjære.
Santé!
Drikk opp.
Alt sammen.
Hva sa du til mamma at vi skulle gjøre?
-Hun spurte ikke. -Hun vet det.
Ingen vil innrømme det, men hun vet alt.
Slutt å plage meg, Viktor.
Plage deg? Du er en liten hyklerske.
-Nå går jeg, Viktor. -Som du vil.
Du kommer nok tilbake.
Bli, kjæreste.
Bli...
Våkne! Ta denne og vis den til noen hvis du kjører deg vill.
Professor Boris Kurt. Finn ham!
-Mannen er et geni, Boris. -Jaså? Jeg går og røyker litt.
-Hvordan er det med legen? -Han er bekymret for eksamen.
Hva sier du til å gifte deg med en lege?
Det hadde ikke vært meg imot, men ingen har fridd.
Jeg trodde nomader var varmblodige.
Hva sier du om en professor?
-Skriver han dikt? -Nei.
Da er det utelukket. Unnskyld meg.
-Hun er en flott pike, Zhivago. -Jeg har lagt merke til det.
Det er til deg.
Vil dikteren praktisere?
-Boris. Jeg er svært takknemlig. -Det forstår jeg.
Min assistent. Hvor er hun?
-Når gjorde hun det? -I åttetiden.
Vet du hva hun tok?
Hvorfor tilkalte du ikke en lokal lege?
Snu henne.
Vann!
Kom igjen, Jurij.
Nå, Jurij.
Sånn ja, lille venn. Skynd deg, Jurij!
Sånn, lille venn.
Bra!
Vil hun overleve?
Vann!
-Det vil hun vel? -Ja.
Han er en innflytelsesrik mann-
-med kontakter både i regjeringen og opposisjonen.
Likevel setter han alt på spill for det der.
Det er ikke slik dikterne ser dem, men slik legene ser dem.
-Herfra er hun vakker. -Du er håpløs.
Lara...
Det er datteren hennes. For Guds skyld, Boris.
Hun burde tenkt på Lara før hun gjorde det. Vet piken om det?
-Er hun her? -Ja.
Hils og si at moren vil overleve.
-Ikke du, Viktor. -Naturligvis.
-Hva skal vi si om dette? -Må vi si noe?
Jeg må si noe til sykehuspersonalet.
-Hva heter assistenten din? -Zhivago.
Andrejevitj?
-Kjenner du ham? -Jeg kjente til faren hans.
Jeg skal sørge for at hun blir lagt inn.
-Hva heter han? -Viktor Komarovskij.
Han effektuerte min fars testamente.
Da Komarovskij hadde tatt sitt, var det ikke mye igjen.
Han er en dyktig forretningsmann, men han er ingen skurk.
Hyggelig kar. Han har opplevd det meste, men i kveld ble han redd.
-Misliker du dette stedet? -Det minner meg om min ungdom.
Jeg besøkte henne på sykehuset igjen.
Hun beklager at hun hadde slike mistanker til deg.
Du kan fortelle henne sannheten hvis du vil.
-Er det ham? -Ja.
-Vet han..? -Nei.
Pasja. Dette er monsieur Komarovskij.
Sett deg.
-Er du sulten? -Nei.
Jeg håper du ikke tar dette ille opp.
Jeg er rådgiveren til Larissas mor. Jeg bryr meg om henne.
Du skal vite at jeg har viet mitt liv til revolusjonen.
Ingenting, selv ikke Lara, er viktigere enn den.
Du misforstår meg. Det er ikke dine politiske meninger som bekymrer meg.
Jeg har kontakter selv. Hva skal dere leve av?
Jeg er blitt tilbudt en lærerjobb i Gradov.
-Det er en begredelig by. -Det er et vakkert område.
-Det blir et stille liv. -Det er det vi ønsker oss.
-Kan dere leve av lønnen? -Ja, så vidt.
Pavel Pavlovitj. Ikke ta det ille opp, men du er svært ung.
Det er ikke stygt ment, men blir man bedre med årene?
-Man blir mer tolerant. -Man blir nødt til det.
-Hva vinner man på å vente? -Erfaring.
Jeg er 26. Mor døde da jeg var åtte, og far døde i fengsel.
Jeg har klart meg på egen hånd og har opplevd mer enn du aner.
Det er en annen form for erfaring.
Jeg har ingen amorøs erfaring, men Lara er tross alt bare 17 år.
Du finner det kanskje komisk, men vi vil gifte oss neste år.
Jeg håper jeg ikke har fornærmet deg med å snakke rett fra leveren.
En ung ildsjel.
Han er uten tvil en redelig kar.
Du er svært storsinnet, monsieur Komarovskij.
Jeg vil snakke med deg, Larissa.
-Monsieur Komarovskij... -Ikke vær så formell.
Under omstendighetene er det bare tåpelig.
Du er i ferd med å begå en stor feil.
Det fins to typer menn. Din unge venn er edel og ren-
-en mann alle ser opp til, men i hemmelighet forakter.
Slike menn fører bare ulykke med seg, først og fremst for kvinner.
Forstår du hva jeg mener?
Vi andre er verken edle eller rene, men vi er levende.
Jeg forstår at du vil ha en ung mann.
Men et ekteskap med ham vil være en katastrofe.
Det fins to typer kvinner...
Det fins to typer kvinner, og du tilhører ikke den første.
Du, min kjære, er et ludder.
-Det er jeg ikke! -Det får vi se på.
lnnbill deg ikke at det var voldtekt. Det ville være for smigrende for oss.
Herren er ikke hjemme, Miss Lara. Han er på Sventytskis julefest.
Har du tenkt å gå dit?
-Ikke si at jeg sa noe! -Nei da.
God jul.
I like måte. God jul.
God jul, Jurij Andrejevitj.
Lara? Hva er det?
-Vi skulle møtes i kveld. -Fikk du ikke brevet mitt?
Jeg har ikke vært hjemme ennå.
Hvor skal du, Lara? Hva står det i brevet?
Har du tenkt å gå fra..?
Alt står i brevet.
Slipp meg!
-Det er en fantastisk pike her. -Jeg vet det. Jeg danser med henne.
-Du biter fra deg, Viktor. -Jeg liker å vinne.
Silence!
Jeg har fantastiske nyheter.
-Madame Sventytski... -Hvorfor ikke?
Dr. Jurij Zhivago, dere hørte riktig, doktor Jurij Zhivago-
-skrev den tredje beste eksamenen i hele Moskva.
Dr. Zhivago har forlovet seg...
Viktor, kjære venn...
Få henne ut.
Få henne ut!
-Jeg tilkaller politiet. -Nei!
Bare sørg for at hun kommer ut herfra!
Slipp henne.
Gi oss litt plass, venner.
Skjebnen har ført oss sammen nok en gang.
-Jeg var en god venn av din far. -Dere var kompanjonger.
Vi var mer enn det. Jeg var hos ham da han døde.
Dessuten holder jeg kontakt med broren din.
Vi har snarere felles venner. Jeg tror ikke på bolsjevismen.
Takk. Du ser ut til å kunne ditt fag.
Men jeg beundrer bolsjevikene.
-Vil du vite hvorfor? -Ja.
Det kan hende de vinner.
Jeg vil gjerne treffe Jevgraf.
Han sendte meg et fantastisk brev. Han liker diktene mine.
Det ville gledet din far. Han var ingen dårlig mann, Jurij.
Jeg kjente ham nesten ikke.
Du tror meg kanskje ikke, men han elsket din mor.
Kan jeg regne med at du er diskré?
At jeg ikke vil avsløre sannheten om piken?
Nettopp.
Du kan regne med at jeg er profesjonell og så videre.
Hva skjer med en slik pike når en som deg er ferdig med henne?
Er du interessert? Du kan få henne.
Du bør ikke røyke etter et slikt sjokk.
Du kan få henne, Jurij Andrejevitj, i bryllupsgave.
-Har du møtt piken før? -Hva får deg til å tro det?
-Har du ikke det? -Jo.
-Hvor da? -Det får jeg ikke si.
Ikke si noe hvis du ikke får det.
Ifølge borgerskapet var det krig mellom de allierte og Tyskland.
Ifølge bolsjevikene var det overklassens krig-
-og hvem som vant, var uinteressant.
Partiet beordret meg å verve meg. Jeg kalte meg Petrov.
Hele Europa tørstet etter seier, og ba til Gud om at det skulle skje.
Min og partiets oppgave var å organisere nederlaget.
Nederlaget ville føre til revolusjon som skulle gi oss vår seier.
Partiet satte sin lit til bønder som aldri hadde hatt et par nye støvler.
Når støvlene var utslitt, ville de høre.
Jeg skulle senere få med meg tre bataljoner fra fronten.
Men for øyeblikket kunne jeg ikke gjøre noe.
Det var altfor mange hysteriske frivillige.
Det var menn som vervet seg uten pliktfølelse.
Gode menn, eller misfornøyde menn.
Misfornøyde med arbeidet, kona-
-eller kanskje seg selv.
Lykkelige menn verver seg ikke. De venter til de blir innkalt.
De som bare ble lemlestet, kunne prise seg lykkelige.
Selv kamerat Lenin undervurderte den 1400 km lange frontens gru-
-og vår evne til å holde ut.
Den andre krigsvinteren var støvlene utslitt-
-men fronten var intakt.
Frakkene hang i filler, og rasjonene var få.
Halvparten kjempet uten våpen under befal de ikke stolte på.
Fremad, svin!
-Og befal de stolte på. -Fremad, kamerater!
Til slutt gjorde de det alle hærer drømmer om.
De vendte nesen hjemover.
Det var slik revolusjonen begynte.
Desertører!
Forsterkninger...
Kom tilbake!
Hold sammen!
Hold sammen, så klarer vi oss! Men vær forberedt på alt.
Snu, gutter!
-Snu! -Dere kommer til å bli slaktet!
Snu, gutter!
Hør her, gutter. Tyskerne er 16 kilometer unna.
-Sludder! -De nærmer seg fort.
Dere slapp dem fram.
De kommer for å ta deres koner, deres hus og deres land!
Ditt land, offiser!
Ja, mitt land. Jeg er stolt over...
Orden i rekkene!
-Er du sykepleier? -Ja.
Er du uskadd? Hjelp til, da.
-Jeg er ikke utdannet sykepleier. -Jeg forstår.
-Hvorfor vervet du deg? -For å finne min mann.
Har du sett en operasjon? Da ordner det seg.
Tyskerne er i nabolandsbyen!
-Deres eksellense... -Ligg stille.
-Fant du din mann? -Nei.
-Deres eksellense... -Vi må videre.
Du ser på meg som om du kjenner meg.
Jeg har sett deg før. På julaften for fire år siden.
Var du der? Da forstår jeg at du ser på meg.
-Kjente du Viktor Komarovskij? -Ja.
Det var modig av den unge mannen å hente deg.
Dere var modige begge to. Du skjøt riktig mann.
Jeg skulle ønske jeg aldri hadde møtt ham.
Tsaren er blitt fengslet.
Lenin er i Moskva!
-Det er borgerkrig! -Bra.
-Er det bra at det er borgerkrig? -Det er uunngåelig.
Lenin i Moskva..!
Blir denne Lenin ny tsar?
Tsarenes og herrenes tid er over! Bare arbeidere i en arbeiderstat.
Er du lege? Bli med meg.
-Jeg kan ikke ta meg av alle. -Ordre fra provisorisk regjering.
"Arbeidsmengden er så stor at jeg knapt har tid til å skrive."
-Når ble det skrevet? -20. juli.
"Men krigen er snart over, og sykehusene er i ferd med å bli tømt.
Jeg får kanskje tid til å dikte, hvis jeg husker hvordan det gjøres.
Larissa Antipova er fremdeles her, og jeg beundrer henne mer og mer.
Hun ser ut til å ha en helbredende kraft som leger ikke tror på.
Trass i at hun gjør feil, blir resultatene gode.
Hvordan har onkel Alex det? Får han tak i engelsk tobakk?
Har Sasja lært seg alfabetet? Hvordan har tante Anna det?"
Han har ikke fått brevet mitt.
"Og hvordan har du det, min kjære?"
Han vet ikke at hun er død. Det spiller ingen rolle.
Nå begynner det igjen! Bare de en gang for alle kunne bestemme-
-hvilke bøller som skal danne regjering.
Opp med humøret, Sergej. Vil du ikke dra hjem?
De kriger hjemme også, de røde mot de hvite.
Det er nok nå.
Deres eksellense er en god mann. Og sykepleieren er en snill dame.
-Er du ferdig? -Så godt som.
-Snart er du hjemme hos datteren din. -Hvis jeg får plass på toget, ja.
Jeg vil være hos Katja mer enn noe annet i hele verden.
Likevel syns jeg det er trist å reise herfra. Svært trist.
Vi har vært her en god stund.
Dette må ha vært et fint hus en gang i tiden.
-Hva skal du gjøre? -I Gradov?
-Jeg klarer meg. -Jeg skulle ønske jeg trodde deg.
Du kan åpne et vaskeri.
-Hva skal du gjøre? -Arbeide på sykehuset.
Det er pussig at du arbeider der.
Jeg gikk alltid forbi det på vei til skolen.
-Kommer du noen gang til Moskva? -Fra Gradov?
Jeg skulle ønske du hadde noen.
Men det ville gjøre meg gal av sjalusi.
Vær så snill. Ikke gjør det.
Se hva du fikk meg til å gjøre!
Jurij. Vi har vært sammen i seks måneder.
Vi har ikke gjort noe du trenger å lyve om for Tonja.
Jeg vil ikke at du skal lyve om meg. Forstår du det, Jurij?
Du forstår alt.
-Skynd dere, kamerater! -Skal du hjem, Kirill?
Jeg skal til Petrograd og slåss for de røde.
-Din kone, da? -Av og til må kvinner vente.
Far vel, ærede doktor. Kan jeg gi deg et råd?
-Ta skikken der jeg kommer? -Akkurat. Tilpass deg.
-Adjø, Ivanoff. -Adjø, Deres eksellense.
Adjø, André.
Adjø, Singjon.
Jeg kommer aldri til å glemme Deres eksellense.
Adjø, Zhivago.
Adjø. Takk.
Adjø, brødre!
-Doktoren er en gentleman. -Ja.
-Han er et godt menneske. -Fanden ta gode mennesker!
Jurij!
Jurij. Dette er kamerat Jelkin. Han er vår delegat. Han bor her.
God dag. Velkommen.
-Kamerat Kaprugina. -Du skal ikke ønske oss velkommen.
Kamerat Kaprugina er formann i boligkomiteen.
Papirene dine, takk.
Jeg har undertegnet dem selv.
-Det hellige korset? -Sykehuset.
Det andre reformerte sykehuset.
Bra, det trengte å bli reformert.
-Du skal melde deg straks. -Jeg hørte om tyfusen.
Det er bare rykter, kamerat. Det fins ikke tyfus i byen vår.
Godt. Jeg melder meg i morgen.
De som arbeider får rasjoneringskort.
Jeg har alltid arbeidet.
-Hva skal dette bety? -Du betyr alt.
Det var plass til 13 familier i dette huset.
Det er bedre slik, kamerater.
Det er mer rettferdig.
Hva er det som er så morsomt?
Er det godt å være hjemme igjen?
-Sasja? -Hvem ellers?
Det er faren din, Sasja.
-Slem gutt! -Ikke si sånt.
Kan jeg stige på?
Følg med nå.
Nå tenner jeg den siste sigarstumpen i hele Moskva.
Smakte middagen? Si noe.
Det var utsøkt, Tonja.
-Hun sparte pølsen i tre måneder. -Jeg byttet den mot en klokke.
-Hun er en perle. Vi får kaffe! -Han vet at jeg er en perle.
-Har du skrevet noen dikt? -Ja.
-Er de gode? -Ja, jeg tror det.
-Kan jeg få lese dem? -Selvsagt.
Hvor ble det av sykepleieren? Du skrev mye om henne.
-Hun som skjøt Komarovskij? -Det vet du, pappa.
Hun har reist hjem til datteren sin.
Får vi ikke treffe henne? Så synd.
Far vel til kjødets lyst.
Jeg forstår ikke hvordan vi skal overleve vinteren.
Du har ikke rett til å tilkalle meg i arbeidstiden.
At du har makt til å gjøre det, gir deg ikke rett til å gjøre det.
-Du burde tilkalt distriktslegen. -Det må utvises diskresjon.
Er det tyfus?
Han må til sykehus. Det er ikke tyfus.
Det er en annen sykdom vi ikke har. Sult.
-Gleder det deg? -Bare hvis du innrømmer det.
Din holdning er lagt merke til!
-Jurij! -Hei.
Komfyren har sloknet.
Tonja. Komfyren har sloknet!
Det er ikke rart han blir tynnere.
Hun slokker den når du har gått og tenner den før du kommer hjem.
Vi har ikke nok ved.
Det var under min verdighet å pågripe en vedtyv.
Men det partiet beordret, sto over en manns verdighet.
Én vedtyv er ynkelig.
Fem millioner vedtyver kan ødelegge en by.
Det var første gang jeg så min bror.
Jeg visste at jeg ikke ville adlyde partiet.
Det var ikke på grunn av blodsbåndet.
Selv brødre forråder hverandre.
Det er noe jeg har lært i arbeidet som politimann.
Det var heller ikke fordi jeg beundret ham.
Jeg syntes ikke at han var en bedre mann enn meg.
Jeg har henrettet mange menn som har vært bedre enn meg.
Nå får du leve som oss andre, doktor!
-Kom tilbake med det der! -Hør på Hans eksellense.
Vi vil ikke ha anarki! Det skal gjøres riktig.
-Hva er dette? -Omfordeling.
-Små familier får 50 kvadratmeter. -Hvem tror dere huset tilhører?
Hva gjør dere med tingene mine? Det er rene tyveriet!
Stopp en hal!
-Hvor fikk du det fra? -Et gjerde.
Jeg sa hvem jeg var. Den gamle var fiendtlig, piken vaktsom-
-og min bror virket glad.
Det var bare piken som innså alvoret.
Du er min politiske samvittighet.
Da jeg spurte om han ikke hadde en selv, svarte han:
Dere opererer bort all urettferdigheten i samfunnet.
-Hvorfor ble han ikke med i partiet? -Det er et stort inngrep.
Noen må opprettholde livet mens dere opererer, ikke sant?
Da mente jeg at han tok feil. Han sa det han mente om partiet.
Han holdt med oss, men av grunner like subtile som diktene hans.
Hans sympati kunne forsvinne over natten.
Hvem vet hva dere finner på i morgen?
Han visste ikke at livet hans hang i en tynn tråd.
Jeg fortalte hva jeg hadde hørt om diktene hans.
Mislikt?
Av hvem og hvorfor?
Jeg forklarte ham det.
Syns du at det er "personlig, småborgerlig og selvopptatt"?
Jeg løy, men han trodde meg.
Jeg ble rørt over at min oppfatning betydde noe.
Piken forsto at de ikke kunne overleve i byen.
Jeg ba dem gjemme seg på landsbygda.
Vi har...eller hadde en eiendom ved Varikyno nær Jurijatin.
Folk kjenner oss der.
Jeg tilbød meg å ordne alle papirer og sa hva de skulle ta med seg.
Jeg var til og med frekk nok til å be om diktsamlingen hans.
Jeg tror jeg sa at vi ville møtes igjen.
Men det gjorde jeg kanskje ikke.
-Tonja? -Ja!
Bare 50 personer!
-Sjarmerende innkvartering. -Godt sagt.
-Jeg er intellektuell. -Hold kjeft!
Hold kjeft selv, spyttslikker.
Tvangsarbeid!
Kamerater. Toget går i morgen tidlig. Følgende regler gjelder:
Potter skal tømmes hver morgen, og høyet skal skiftes hver tiende dag.
Fins det ikke nytt høy, skal det gamle brukes igjen.
Bruk desinfeksjonsvæsken.
-I vognen fins det frivillige. -Løgner.
Dere er pålagt å være hjelpsomme mot dem.
Toget beskyttes av heltemodige Kronstadt-matroser.
-Dere er i gode hender. -De er idioter.
Om elleve dager passerer toget gjennom Ural-
-der de hvite og andre forbrytere har vært aktive.
Forsvarskomiteen har forsikret at disse forbryterne er fordrevet-
-av de røde anført av bataljonssjef Strelnikov.
Det er gutten sin...
Linjen er klar hele veien. Leve revolusjonen!
Leve anarkismen, din byråkratiske spyttslikker.
Er det nødvendig?
Jeg har kvittert for seks frivillige, og jeg skal levere alle sammen.
Jeg er en fri mann, spyttslikker. Det kan du ikke gjøre noe med.
Jeg er den eneste frie mannen på dette toget. Dere andre er kveg!
Hjelp meg, brødre! For Guds skyld!
Jurij. Barnet lever ikke.
Det var ikke mitt barn. Hans sjel er i himmelen nå.
-Hvem gjorde det? De hvite? -De hvite?
Nei. Det var Strelnikov.
-Dere må ha gjort noe. -Nei.
Han påsto at vi hadde solgt hester til de hvite, men det var svina i Kuniko.
-Dere løy vel til ham? -Gud er mitt vitne!
Strelnikov er en stor mann.
Han lever på vann og brød, Sasja.
-Gjør han det? -Jeg vet ikke.
Ingen vet hvor han kommer fra eller hvor han er.
-Han dro den andre veien. -Jaså?
Da ligger noen dårlig an.
Ikke nå igjen. Hva er det denne gangen?
Ikke tenk på det, far. Sov nå.
Jeg vet hva jeg skal gjøre.
Se! Det er Uralfjellene.
Se, Sasja. Det er dit vi skal.
Vi skal kjøre forbi fjellene og inn i skogen. Det er varmere der.
Er det ulver i skogen?
Strelnikov!
Ja, det er Strelnikov...
PAUSE